Překlad: novacisko
Malé příběhy ze sousedství...
Odjíždíte?
Sakra.
Ani jedno volné místo.
Zasraná čtvrť. Posrané rádio.
Nemůžu tomu uvěřit.
Dobrá.
Nezblázni se!
Děvko!
Už?
To není možné.
Ne.
Navíc vypadáš jako debil.
Právě jsem přijel.
Ještě jsem... To je v pořádku.
Děti.
Ani jedna není volná. Ani jedna.
Začíná to být tragické.
To nechápu. Mám všechno, abych se líbil.
Pořád jsem fešák, štíhlý.
Mám pěkné auto, které ještě jezdí;
po technické kontrole, bez debat.
Jeden stěrač blbne, má jenom jeden airbag, ale to nevadí.
Můj měsíční příjem není špatný.
Mám smysl pro humor.
Dokážu si dělat legraci ze všeho.
I ze sebe.
Ale jsem hrozně opuštěný... Sám v celém vesmíru.
Sám.
Co se...
Slyšíte mě?
Nesahejte na ni.
Jsem lékař. Nezvedejte ji.
Nehýbejte se, krásko.
Je v pořádku.
Vstávejte, krásko.
Pomozte ji vstát.
- Nemáme zavolat strážníka? - Nic ji není.
Potřebuje cukr.
Měla by jíst mrkev.
Mrkev nebo raději červenou řepu.
Potřebuje cukr.
Lehněte si do auta, bude vám líp.
Dobře, krásko.
Přestaňte s tou "kráskou". Začíná mě to vytáčet.
- Zvládnete to? - Jistě, díky.
Omlouvám se. Nic pro vás nemám.
Nejsem ten typ, co sebou vozí krabici s kapesníky.
Děkuji vám.
Není zač.
Zachoval jste klid.
Ano...
Mám zkoušku z první pomoci.
Kdybyste zůstala v bezvědomí, uložil bych vás do pozice PLS.
Jaké pozice?
Pozice PLS. Bezpečná pozice na boku.
Snažil jsem se udržet osu vašeho těla absolutně...
Můžete vypnout tu hudbu?
Jistě.
A je to.
Vaše ruka na mém krku mi udělala dobře.
Mě taky.
Pokud jde třeba o delfíny...
Když se dostanou na pláž,
lidé je polévají vodou.
Ale to jim nepomůže.
Umírají obklopeni tvory, které neznají.
Kdo vám řekl, že jim to nepomůže?
Ano...
To je pravda, že...
Máte pěkné boty.
Moje boty Clarks?
Ano.
Mám je od svých čtrnácti.
Opravdu?
Ale nenosím je pořád.
Ne.
Mám schůzku s doktorem na odvykání kouření.
Odvykání čeho?
Kouření.
- Teď? - Ano, teď.
Mohu vás odvézt.
Nevíte, kde to je. Mohla by být zácpa.
To není problém. Protlačím se všude.
Nebudu tam dlouho.
To je jedno. Počkám na vás.
Ukaž mi tanga.
Ukaž nám zadek.
Slečno, můžete mi půjčit vaše tanga?
Došla mi zubní nit. Prosím.
Sleduj tuhle kotě.
Slečno, když vám koupím drink, uděláte mi masáž?
Mám kousek bungalov.
Smůla.
Buď zticha. Zas tak dobrá nebyla.
No jistě.
Nechte toho. Měl jsem víc čísel, než vy dva dohromady.
Já jsem profík.
Ty nevíš, jak na to.
Tak ukaž, jak to děláš.
Sleduj, jak to dělá profík.
Dobrý den, dámy.
Jste absolutně úžasné. K sežrání.
Víš co?
Až se začneš holit, zavolej.
Vole!
Skoro jsi ji dostal.
Běž za nimi.
Ukaž jim to.
Poslouchej: já nejsem ten, co si měsíc nezapíchal.
Viděls tu holku?
Co dělá?
Šel ji dát první pomoc!
Jsi v pořádku?
Kreténi.
Díky.
Kouká jim to z očí.
Omlouvám se za ně.
To je jedno.
Můžu ti pomoct?
Prosím.
Promiň.
Nevím přesně, jak se to dělá.
Dobrý?
Jak vypadám?
Ukážu ti.
Úsměv.
Teď máš další trik, jak sbalit holku.
To já nedělám. Kámoši se vyblbujou.
Jsou ubozí.
Jo.
Máš nádherné vlasy. Proč tě nutí je schovávat?
Nikdo mě nenutí. Chci to sama.
To je škoda.
Protože jsi moc hezká.
Díky, ale...
Znamená to, že se šátkem jsem ošklivá?
Tak jsem to nemyslel.
Ty a tvoji kámoši jenom urážíte ženy.
Proč tak mluvíte i když víte,
že se jim to nebude líbit?
Stačí, že se líbím sobě.
Když si obléknu svůj šátek, cítím, že mám víru.
Identitu.
Cítím se dobře.
A v tom je taky kus krásy.
Vysvětli to svým kamarádům, a možná jednou...
si najdou nějakou holku.
Musím jít.
Kam jdeš?
Do mešity.
Podáš mi tašku?
Díky.
A díky za pomoc.
Není zač.
Dostals ji?
Cože?
Co blbnete?
Jestli se ji dotkneš,
její starý ti vystřelí mozek.
Slečno!
Tady jsem.
Slečno, jdete pozdě. Už tady čekám hodinu.
Nechápu to. Jsme přece milí kluci.
Půjdeme?
Ahoj.
Dědečku, to je ten kluk, co mi pomohl.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Nečekala jsem tě tady.
Francois.
Zarka.
- Co ruce? - V pořádku.
To bylo od tebe hezké, že jsi ji pomohl.
To nestojí za řeč.
Jdeme tímhle směrem. Nechceš jít s námi?
Jsi student?
Ano, studuji historii.
Velmi dobře, chlapče.
Znát vlastní historii je velmi důležité.
Zarka chce být novinářkou.
Mezinárodní novinářkou.
Chce psát o Francii.
Ale o své vlastní Francii.
Ahoj.
Elie, přineseš nám dvě skleničky vína?
Ukaž.
Paráda.
Ta rudá je nejdůležitější.
Potřebujeme stejnou rudou.
Dobrá.
Krvavě rudou.
Dobře.
Myslím, že jsme použili autolak.
Pojďte za mnou dozadu.
Neznáme se?
Mám pocit, že jsme se někde potkali.
Kde bydlíš? Já v 17. okrsku.
Možná jsem tě viděl v naší čtvrti.
Moc toho nenamluvíš.
Nevím to jistě, ale myslím, že už jsem tě viděl.
Máš takový tajemný výraz.
Opravdu je na tobě něco zvláštního.
Věříš na duchy?
Moje oblíbené téma.
Možná jsme se znali v jiném čase, v jiné době.
Máš oheň?
Oheň?
Dík.
Je to divné, ale když jsem tě uviděl,
cítil jsem potřebu s tebou mluvit.
Jako když...
Já nevím... Je to hodně silné...
Divné.
Uvědomil jsem si, že pokud s tebou nepromluvím, předtím než zase zmizíš,
příjdu o něco...
důležitého.
Není to nádherné?
Pracuješ na pěkném místě.
Nechtěl jsem přijít o šanci s tebou mluvit, protože...
Je to hloupé, ale prostě jsem nechtěl.
To je jedno...
Můžu?
Jistě.
Věříš na spřízněnost duší?
Někoho, kdo je tvou druhou polovinou.
Máš rád jazz?
Ano.
Charlie Parker.
A Kurta Cobaina? Zbožňuju Kurta Cobaina.
Na tom nezáleží.
Dám ti svoje číslo.
Rád si s tebou popovídám.
Pokud zavoláš.
O něčem vážnějším, ale hlavně, bude více času.
Více času...
Tady.
Díky.
Hotovo.
Hezkou cestu.
Nashledanou.
- Nashledanou. - Nashledanou.
Co se stalo?
Nejsem si jistý, Christiane.
Dal mi tohle.
Jeho telefónní číslo.
Nevím přesně, co říkal.
Neumím moc dobře francouzsky.
Užíval hodně výrazů, které v učebnici nemám.
Zavolej mu a uvidíš.
Paříž je známá jako město světel... Jako město kultury...
Paříž je město milovníků: milovníků umění, historie, jídla a...lásky.
V prvním okrsku se nacházejí největší turistické atrakce:
Vendome, Tuilerieské zahrady a samozřejmě muzeum Louvre,
kde je k vidění Mona Lisa se svým tajemným úsměvem.
Pařížské metro je levné, rychlé, čisté a bezpečné.
Buďte obezřetní vzhledem ke kapesním krádežím.
Vyhněte se očnímu kontaktu.
oční kontakt
vyhnout se
Na co čumíš, debile?
Přestaň.
Na co čumíš, debile?
Axeli, přestaň.
Mluvím s tebou. Na co čumíš, hajzle?
Mluvím s tebou, čuráku.
Líbí se ti moje holka? Chceš jí to udělat?
O to ti jde?
Čuráku.
Chceš jí to udělat? Líbí se ti?
Podívej se na něj.
Podívej se na toho čuráka.
Co chceš? Chceš ji?
Neser mě!
Líbí se ti?
Podívej. Ten čurák mě chce nasrat!
O co ti jde, ty sráči?!
Ruplo ti v bedně?!
Společenské a sexuální soužití
Muži přijíždějící do Paříže by neměli zapomenout,
tisíce vojáků onemocnělo za 2. světové války.
Měli byste se chránit. Lékárny jsou snadno dostupné.
Co tam děláš?
- Co tam děláš? - Dělám, co chci, pitomče!
Vrať se sem zpátky.
Děvko!
A s jazykem!
Ta děvka! To snad ne!
Nebylo to špatné, že?
Jsi kanec.
Určitě pravidelně cvičíš.
Takže...
Máš rád hot jazz?
Cos to dělal s tím jazykem?
Skončil jsi?
Jo, už jsem skončil.
- Je ti líp? - Jo.
Rád se pereš?
Jistě. Když jsem s tebou.
- Miluješ mě? - Co myslíš?
- Vidělas, co jsem s ním provedl? - To bylo super!
Nestřílej lidem do tváře. To není hezké.
- Anno, jste to vy? - Ano.
Musím už jít. Mám zpoždění.
V poledne mi zavolejte,
jak to ráno proběhlo.
Ano.
Anno, večer se vrátím o něco později. Tak o hodinu, ne víc.
Nebude vám to vadit?
Ne.
Promiňte, paní.
Promiňte... Nevíte, kde najdu tenhle kadeřnický salón?
Znáte ho?
No dobře...
Ahoj, skejteři.
Ahoj, mládeži.
Poslyš... Nevíš, kde to je?
Madam Li.
- Hodně štěstí. - Ano?
Sedni si!
Tvůj lístek.
Co ty tady sakra děláš?
Dovolte, abych se představil: jsem pan Henny.
Jsem zástupce domu Niole.
Přišel jsem vám představit naši novou řadu výrobků,
speciálně navrženou pro ásijskou klientelu.
Nech toho.
Jsem vám k dispozici, pokud...
Problém...
jsi ty.
Haló?
Jeane?
Ano.
Tady Bovais.
Jak to jde první den v práci?
Ano, šéfe. V pořádku.
Nedělej si hlavu.
Ano.
Telefonování je zakázané.
Ano, madam. Vím, kde je.
Čeká na vás.
Tady jsi!
Do práce.
Ale... nikdy jsem to nedělal.
Nic to není.
Jdeme na to.
To je třída!
Lak.
To znamená: miluji tě.
MILUJI TĚ.
Miloval bys mě víc s takovým účesem?
Ne. Myslím, že bych tě miloval víc s tímto.
Takovou tě miluji.
Podíval se na svoji ženu, která právě přešla po ulici.
Měla oblečený červený plášť, který už dávno slíbila vyhodit
a který stále vytahovala ze skříně, rok co rok.
Přistupovala tak ke všemu.
Tahle vlastnost ho vlastně přitahovala, když jí poprvé potkal.
Stejné oblečení stále dokola.
Hromady šminek, které nikdy nepoužila.
Ta písnička...
vír života, kterou si notovala, když chystala jídlo,
byla součástí života, který se mu odcizoval
a se kterým chtěl skoncovat mezi hlavním chodem a dezertem.
Dobrý den, madam.
Dobrý den.
Byl si vědom zvláštní a logické nepatřičnosti toho místa,
které vybral, aby to s ní skončil.
Bylo to tady, kde si poprvé uvědomil,
že ji přestal milovat.
Když se usmála, chtělo se mu zakřičet:
"Opouštím tě!"
"Přestaň se usmívat."
Ale místo toho jí nabídl víno.
Vytáčelo ho, že si nikdy nedala předkrm nebo dezert.
Ale skoro vždycky dojedla celou jeho porci.
Nejhorší bylo, že nakonec vždy objednal něco, co zbožňovala.
"Myslím, že ten zákusek nemám rád." pronesl vážně.
Když začala plakat, jako ještě nikdy předtím,
pomyslel si, že asi ví, že jí opouští kvůli Marie-Christine,
vášnivé letušce, kterou miloval už rok a půl.
"Ona to ví" pomyslel si.
Ví to už nějaký čas.
To jsem mohl čekat.
Stále plakala. Vytáhla z kabelky nějaké dokumenty
a podala mu je.
Byly psány nezáživným medicínským jazykem
a popisovaly leukémii v konečném stádiu.
Je mi to líto.
Když četl ty dokumenty, zapomněl na původní důvod schůzky.
A podivný kovový hlas mu říkal:
Musíš se nad tím povznést!
Snažil se.
Objednal tři zákusky s sebou
a poslal své milence SMS.
ZAPOMEŇ NA MĚ. SERGIO
Obklopil jí péčí, jakou si vždycky zasloužila.
Pověsil obrazy. Stěhoval věci z jednoho místa na druhé.
Doprovázel ji na dopolední promítání jejích oblíbených filmů.
Chodil s ní po obchodech, i když nenáviděl nakupování.
Četl jí nahlas "Sputnik Sweetheart" od Murakamiho.
A všechny, i ty nejvšednější věci, měly jiný význam,
od té doby, kdy si uvědomil, že to pro ni dělá naposledy.
Tím, že se choval jako zamilovaný muž,
se opět stal zamilovaným mužem.
A když mu zemřela v náručí,
upadl do citového kómatu,
ze kterého se už nikdy neprobral.
Do dnešního dne, po mnoha letech,
se mu rozbuší srdce,
když spatří ženu v červeném plášti.
Mámo, mámo...
Kovbojové jsou.
Viděla jsem je v knížkách.
Říkala jsi, že žádní nejsou, ale nebyla to pravda.
Mámo...
Mámo, mámo...
Kovbojové jsou.
Je to tak. Viděla jsem je v knížkách.
Říkala jsi, že žádní nejsou, ale nebyla to pravda.
Isis, pojď do kuchyně.
Chceš umřít hlady?
Je to už týden.
Odešel do nebe.
Bůh asi chce, abych trpěla
a truchlila tady na zemi.
Mámo, můžu jít ven za kamarády?
Mámo, jdu ven!
Justine?
Justine, nechoď!
Justine?
Justine?!
Justine...
Chceš vidět svého syna?
A máš dost odvahy jít se mnou?
Mámo! Mámo!
Mámo, můj kamarád, on nemá... Můžu jít k němu?
- Prosím. - Nechoď!
- Prosím. - Nechoď tam!
Nikam nechoď, rozumíš? Nechoď.
Suzanne!
Táta tě volá.
Mámo!
Běž. Táta čeká.
Ne...
Už můžu jít?
Suzanne!
Co se stalo?
Odkud máš tolik síly?
Od boha.
Jak se jmenuješ?
Nedívej se na rodiče. Dívej se do kamery.
- Jak se jmenuješ? - Jean-Claude.
Jean-Claude, řekni nám, kde se tvoji rodiče poznali.
Ve vězení.
Ve vězení?
Ok. Řekni mi něco o nich.
Můj táta byl smutný, protože neměl ženu
a trávil každé ráno sám ve svém domě.
DEBIL
Pusťte mě ven!
Drž hubu!
Nechci tu být s touhle dvojkou!
Do prdele!
Dejte mě do jiné cely!
Pomoc!
Pusťte mě ven!
Už nechci dál vyprávět.
Syn mimů!
Syn mimů.
Claire!
Omlouvám se, dříve to nešlo.
Říkala jsem ti, abys jel metrem.
Nečekal jsem, že zavoláš.
Možná jsem neměla.
O čem to mluvíš?
Teď nemůžeš couvnout.
Já nevím.
Počkej. Ty mi nedůvěřuješ?
Nemůžeš mluvit francouzsky,
když už jsi v Paříži?
Nech toho, Claire.
Víš, že dřív nebo později se to musí stát.
Jsem pořád ještě mladý.
Nejsi mladý!
Mám zkušenosti.
Ne. Já mám zkušenosti.
Já mám zkušenosti.
Já nevím...
Jestli se Gaspard probudí a zjistí, že tam nejsem,
bude hodně vyvádět.
Vrátíš se dřív, než si něčeho všimne.
A když ne?
Opravdu chceš takhle žít svůj život?
Jako Gaspardova otrokyně?
Nemáš ponětí, čeho je schopen.
To je vzrušující.
Myslíš, že je to zábava?
Jde o můj život, sakra.
Jde taky o můj život..
Dojalo mě, že jsi zavolala.
Byla jsem zoufalá.
A vzpomněla sis na mě?
To se mi snad zdá.
Chceš, abych ti důvěřovala, ale děláš si, co se ti zlíbí.
Ty kouříš!
Neměl bys kouřit.
Tvůj dech.
Claire, počkej.
Promiň.
Počkej.
Promiň.
Já jsem líto.
Ne. Je mi to líto.
Omlouvám se, že jsem přišel pozdě.
A omlouvám se i za tu cigaretu.
Všechno bude dobré.
Slibuji.
Uvidíš.
Po tom, co jsem ti dneska předvedl
já jsem ten, kdo by se měl obávat.
Moje malá Claire.
Prosím, věř mi.
Věř mi.
Bojím se.
Někdy mám pocit, že Gaspard ovládl můj život.
Musíš se od něj trochu odpoutat.
Jedině tak se budeme moci častěji vídat.
Tak dlouho jsem o tom dni snila,
ale když k tomu má dojít, mám pocity viny.
Neměj, neměj pocity viny.
Aspoň to zkusíme.
Claire...
Udělej z Gasparda balónek.
Ne kouli a řetěz u nohy.
Byla jsem já koule na řetězu?
Moje malá Claire.
Tys nebyla koule na řetězu.
Tys byla vzducholoď.
Díky, tati.
Teď by ses měla jít pobavit.
Kdy jsi byla naposledy v kině?
Sáro.
Pane Langu. Dobrý večer.
Rád tě vidím, Sáro.
Můj malý Gaspard!
Nevzbuď ho. Když začne brečet, neví kdy přestat.
Dobrá.
Sáro, vem si kamarádku a běžte. Už je pozdě.
- Nashledanou, Sáro! - Nashle.
Ahoj, zlato!
Počkej.
Promiňte, to je pro malého.
To je moc pěkné.
Děkuji, Sáro.
- Nashledanou.
- Co říkal? - Nic.
Chtěla bych vědět, co říkal.
Můj malý Gaspard.
Sakra.
Tady Ken. Jdu za Liz.
Zavolám Liz. Počkej uvnitř.
Nemám u sebe žádné peníze..
- Nějaké seženu. - Ok.
Nevíš, kde je bankomat?
Na ulici de Bretagne. Běž doprava.
Tady máš.
Nemáš drobné?
Ne.
Můžeme jít do kavárny.
Jo.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Co si dáš?
Pivo.
- Dvě piva prosím. - Ano.
Co děláš v Paříži?
Hraju ve filmu.
V jakém filmu?
Je to historický film.
Hraješ i dneska večer?
Ano. Celou noc.
Za hodinu tam musím být.
Můžu přijít?
Jestli chceš.
Ale jestli příjdu, nechci, aby mě někdo vyhodil.
Co?
Jestli příjdu, nechci, aby mě někdo vyhodil.
Můžeš mi zavolat.
Nemám číslo.
Mám americký telefon, takže musíš vytočit 001.
Opatrně. Je to silné.
Tak zatím.
Ok.
Máš mít vypnutý mobil.
To je můj agent.
Natáčí se.
Čekala jsem telefon.
Ano?
Už skončili?
Ne. Máš ještě spoustu času.
Máš ještě spoustu času.
Ano?
Tady je Liz.
Jestli chceš přijít, tak přijď teď.
Pak už bude pozdě.
Potřebuješ moji pomoc?
Ano.
Ano, stejnou věc pro kamarádku.
Jsem na ulici Payenne číslo 12.
Kde je Ken?
Musel předat zboží.
Důležitému klientovi.
Požádal mě, abych vám pomohl.
Ok.
Nashle.
Opatrně. Je to silné.
Ale to vy víte.
Něco mě kouslo.
Velký komár.
V téhle čtvrti musíte být opatrná.
Je ta rána velká?
Jak se jmenujete?
Sophie.
Dal bych vám vizitku, ale už žádnou nemám.
Škoda.
Sophie?
Dáte si se mnou kafe?
Prosím.
Můžu vám namasírovat nohy?
Proč byste mi masíroval nohy?
Protože vás bolí.
Opravdu?
Celou noc jste běhala v mých snech.
Prosím. Dejte si se mnou kafe.
Už jedou.
Promiňte. Můžete nám přinést dvě kávy?
Co to děláš?
Zbláznila ses?
Nepamatujete si mě?
Slečno, tudy ne!
Jeďte tam, slečno!
Ano. Tam.
Děkuji.
Není zač.
Pěkná písnička.
Díky.
Slečno!
Nedáte si se mnou kafe?
Děláš ze mně blbce?
Do práce.
Nehrej si se mnou.
Vstávej.
Seber si věci a vypadni.
Promiňte. S někým jsem si vás spletl.
- Znáte se? - Ne.
O co ti jde?
Ani ty ho neznáš?
- Půjč mi na chvíli kytaru. - Ne.
Jen na chvíli. Vrátím ti ji.
A teď tu chodím s tvojí kytarou!
Co to děláš?
Kde si myslíš, že jsi?
Dobrý den.
Promiňte.
Jste tu nová?
Slečno, vaše káva.
Co si dáte, pane?
Jeden Debon.
Prosím.
- Pustíte mi ještě jednou moji písničku? - Ano, samozřejmě.
To je nádherná píseň.
Při té písničce jsem se zamilovala.
Poprvé a naposledy v životě.
Pěkné.
Co bys chtěl?
Záleží na ceně.
Máte něco jako menu?
Co tady děláš?
Buď zticha.
Cítím něco mezi námi.
Taková pro tebe nebude mít význam.
Já ti můžu nabídnout něco, co ona ne.
Kolik by stálo, aby ses dívala?
200.
Já za to stojím.
Já...
Teď mě máš políbit.
Já vím.
Jde o tu větu.
Je tak banální.
"Já za to stojím."
Ženská by tohle nikdy neřekla.
To je směšné.
Hraješ sebe.
Neřeknu to.
Nechápu, na co to chceš.
Nechci to.
Myslel jsem, že by to mohla být příjemná změna.
Příjemná změna.
Kdybys mi ukázal trochu citu, to by byla příjemná změna.
Místo toho tvého hořkého pohledu.
Nečekaně mě polib. Překvap mě něčím.
Já, já, já...
Vždycky jsi chtěla, abych chápal tvoje city.
Ty moje byly dětinské.
Sex není nechutný, pokud ho neuděláš nechutným.
Může to být pěkné i na takovém místě.
Pro mně to ale pěkné není.
Potřebuji jen trochu pomoct.
Ty nevíš, jaké to je být mužem, který má život za sebou.
Už nedokážu nic cítit.
A tohle cítíš?
Kolik si účtuješ za sledování hádky?
Nemůžeme jít spolu?
Tolik se stydím.
Proč.
Dělat to z lásky? Zřejmě.
A co ty děláš z lásky?
Já...
teskním...
po tom, jací jsme byli.
Líbej mě každého rána
milión let.
Každý večer po tvém boku.
Překvapení.
Nemáme před sebou milión let. To nemá nikdo, lásko.
Jsi jediná žena, kterou jsem kdy miloval.
Kdo si myslíš, že jsi?
Dej ty ruce pryč.
Přestaň se mě dotýkat
a dívat se na mě tím úchylným pohledem.
I přes všechno to zlé,
myslím, že nám bylo moc dobře.
VEČER S FANNY FORESTIEROVOU A BOBEM LEANDEREM. POSLEDNÍ DNY.
Pozdě v noci...
Je to tu moc pěkné.
Jenom hroby.
Odpočívají tu slavní lidé.
Chopin.
Sarah Bernhardt.
Proust.
Mrtví lidé.
Zlobíš se, že jsme tady.
Musíme toho hodně stihnout.
Máme dovolenou.
Líbánky.
Už jsme měli být na obědě.
Je to 5-ti hvězdičková restaurace.
Manželé budeme až za měsíc.
Myslím, že je to tady.
Dohodli jsme se, že to budou líbánky.
Byl to jediný vhodný termín.
Tvůj termín. Práci sis vybral sám.
Souhlasila jsi.
Jestli si mě chceš vzít, musíš poznat, kdy nemluvím pravdu.
To je základ.
Ty jsi mi lhala?
Nebylo to ve zlém.
Takže to byly dobré lži.
Ty nejlepší.
Miluješ mě?
Jistě, že miluji.
Jak mám vědět, že říkáš pravdu?
To bude dneska tvůj úkol.
Věřím ti.
Ještě se mně nauč rozesmát a všechno bude perfektní.
Ale já nejsem vtipný. Nikdy nejsem vtipný.
Sama jsi to říkala dneska v Louvru.
Nemůžeš brát vážně něco, co se řekne v galérii.
Já beru všechno vážně. Tenhle svět je vážný.
Nikdy jsem nikoho nerozesmál.
Všechno je jednou poprvé.
Mělo by to být někde tady.
Tam.
To je...
...hnusné.
To nebylo vtipné.
Oscar Wilde.
Proč jsi chtěla vidět právě jeho hrob?
Protože mě umí rozesmát.
Zase ten humor.
Víš, co byla jeho poslední slova?
"Pochovejte mě pod něčím hnusným?"
Leží na smrtelné posteli
ve zchátralém, levném hotelu.
Nelíbí se mu tapety v jeho pokoji, ale nemůže se hýbat.
A tak se těsně před smrtí
obrátí na své přátele a říká:
"Buď půjdou ty tapety anebo já."
Co je tohle?
Uznání.
Nevěřím, že jsi to udělala. Kdoví, čeho se ty rty dotýkaly.
Já si tě nemůžu vzít.
Nemyslel jsem tvoje rty.
Prostě nemůžu.
Život bez smíchu?
Nevezmeš si mě, protože tě nedokážu rozesmát?
Co očekáváš od manžela? Šaškárny?
Ne.
Lehkost.
Začnu chodit do kursu levitace, až se vezmeme.
Ani náhodou.
Vyhrožuješ mi rozchodem?
Stojím si za každým slovem, co jsem ti dneska řekla v Louvru.
Já to věděl.
Zasloužím si někoho vzletnějšího, básníka.
Jo a budete spolu žít v nějaké díře a umřete hlady.
Víš co? Bude mi líp bez tebe.
Jsem v pořádku.
Myslím, že ne.
Jestli dovolíš, aby odešla, tak umřeš.
Smrt citu.
Nejhorší smrt, jaká může být.
Můj bože.
Frances!
Promiň.
Jsem idiot.
Nechtěl jsem tě naštvat.
Ani tě zklamat.
Jediné, co můžu říct je, že...
přátelé tě bodnou nožem zepředu.
Co jsi to řekl?
Jak bys mohla být šťastná s mužem,
který s tebou jedná, jako s naprosto obyčejným člověkem?
To jsou mé dvě oblíbené věty, které řekl.
Věděl jsem to.
Věděla jsem, že to někde v tobě je.
Promiň.
Vraťme se do hotelu.
Rozesměju tě.
Ano?
Thomasi, poslouchej.
Francine.
Poslouchej.
Jsou chvíle, kdy si život žádá změnu.
Přeměnu.
Jako roční období.
Naše jaro bylo nádherné.
Ale léto už skončilo.
Podzim jsme prošvihli.
A teď, náhle, je zima.
Taková, že všechno zamrzá.
Naše láska se uložila ke spánku.
A ten sníh ji zaskočil.
Ale když usneš ve sněhu,
necítíš, když příjde smrt.
Drž se.
Pusť mě.
Prosím.
Francine... Přesně si to pamatuji.
Bylo to 15. května.
Bruno, ty hajzle.
Jaro se opozdilo a sbíraly se dešťové mraky.
A ty jsi křičela.
Prosím tě, Bruno.
Bruno, prosím.
Už to nevydržím.
- Slyší mě někdo? - Haló.
Já tě slyším.
Kdo je Bruno?
Jen si něco zkouším. Nevidíš?
Ne. Omlouvám se.
Ne. Já se omlouvám.
Ty jsi herečka?
Chtěla bych být.
Dneska mám zkoušku.
Na konzervatoři?
Ano.
Co to bylo za scénu?
To je scéna z jednoho špatného filmu, ve kterém jsem hrála.
Jediném filmu, ve kterém jsem hrála.
Hraju prostitutku, kterou zmlátí a znásilní její pasák.
Drží ji celý den zamčenou v temném sklepě a ona se zblázní.
Ale i tak se nakonec vezmou.
Pasák a prostitutka.
Sakra.
Už je 10?
Takže?
V 10 jsem tam měla být.
Znám zkratku. Pojď!
Počkej.
Tudy.
Určitě?
Rovně.
To byla rychlovka.
Díky.
Hodně štěstí.
A samozřejmě tě přijali.
Odjela jsi z Bostonu a přestěhovala ses do Paříže.
Do malého bytu na ulici Faubourg Saint-Denis.
Ukázal jsem ti svoji čtvrť, bary, svoji školu.
Představil jsem tě svým přátelům.
Svým rodičům.
Poslouchal jsem tě, když ses učila texty.
Poslouchal jsem tvůj zpěv, tvoje naděje.
Tvoje touhy. Poslouchal jsem tvou hudbu.
A ty moji.
Poslouchala jsi mou italštinu, němčinu, ruštinu.
Dal jsem ti walkman a ty jsi mi dala polštář.
A jednoho dne, jsi mě políbila.
Čas míjel.
Čas běžel.
A všechno bylo tak snadné,
tak jednoduché.
Svobodné.
Tak nové a jedinečné.
Chodili jsme do kina.
Tančit.
Nakupovat.
Smáli jsme se.
Ty jsi plakala.
Plavali jsme, kouřili.
Holili jsme se.
Někdy jsi křičela.
Bez důvodu.
Někdy jsi důvod měla.
Ano, někdy jsi důvod měla.
Doprovodil jsem tě ke konzervatoři.
Učil jsem se na zkoušky.
Poslouchal jsem tvůj zpěv, tvoje naděje.
Tvoje touhy. Poslouchal jsem tvou hudbu.
A ty moji.
Byli jsme si blízcí. Velmi blízcí.
Stále bližší.
Chodili jsme do kina.
Plavat.
Smáli jsme se.
Ty jsi křičela.
Někdy jsi měla důvod.
Někdy ne.
Čas míjel.
Čas běžel.
Doprovodil jsem tě ke konzervatoři.
Učil jsem se na zkoušky.
Poslouchala jsi, jak mluvím italsky, německy, rusky, francouzsky.
Učil jsem se na zkoušky.
Ty jsi křičela.
Někdy jsi měla důvod.
Čas míjel, bezdůvodně.
Křičela jsi.
Bezdůvodně.
Učil jsem se na zkoušky.
Zkoušky, zkoušky...
Čas míjel.
Ty jsi křičela.
Křičela jsi, křičela jsi...
Šel jsem do kina.
Slyšíš? Já umírám!
Otevři!
Slyší mě někdo?
Pusť mě!
Odpusť mi, Francine.
Ano?
Co se stalo?
Najednou jsi zmizel.
Slyšíš mě?
Bylo to tak hrozné?
Thomasi... pořád se zlobíš za ten včerejšek?
Ne.
Tak mi řekni; bylo to věrohodné?
Chápu.
Sakra. Bylo to k ničemu.
Jak bys řekl:
"Naše jaro bylo nádherné."
"Ale léto už skončilo.".
aby to neznělo tak melodramaticky?
To je fuk.
Režisérovi se to líbí, tak zkusím něco vymyslet.
Thomasi, posloucháš mě?
Ne.
Vidím tě.
- Děkuji. - Dobrou noc.
Přece jsi přijela.
Omlouvám se za to zpoždění.
To je v pořádku. Kochal jsem se okolím.
Byly hrozné zácpy.
Vypadáš moc dobře.
Ty vypadáš nádherně.
Jak se máš?
Dala bych si něco k pití.
Dobrý nápad.
Byl to dlouhý den.
Madam Richmondová.
Dobrý večer.
Prosím, tudy.
Dobrý večer, pane.
Prosím.
Tady.
Co si dáte?
Dáš si víno, nebo něco jiného?
Ne, víno. Červené.
Tady, prosím. Jídelní lístek.
Mohu vám něco doporučit?
Madam Richmondová miluje kraby.
- Miluje kraby? - Ano.
- Opravdu? - Ano.
Dobrá.
- Dvakrát kraby. - Děkuji.
Dva kraby a dvě sklenky vína.
Čekala jsem, že příjdeš se svým právníkem.
Můj právník příjde zítra. A tvůj?
Myslím, že tvůj právník to může vyřídit za oba.
Nemyslím, že chceš přede mnou zatajit nějaký majetek.
Pořád sem chodíš?
Miluji to tady.
Pořád chodíš s tím spisovatelem?
Ne, ten už je dávno pryč.
Máš někoho dalšího?
Další spisovatel?
Ne, tenhle nepracuje.
Teda pracuje, ale to je spíš koníček.
Je to cyklista.
Je co?
Jezdí na kole.
A kde?
Do kopce, z kopce, kde se dá.
Není na to starý?
Ne. On není v mém věku.
Je mladší než já.
Ale není zas moc mladý.
Ale tomu ty jistě rozumíš.
Nikdy jsem ti nerozuměl.
Nemluvme pořád o mě.
Tobě a Vicky se jistě daří dobře,
když plánujete tu velkou svatbu?
Kdy to přesně bude?
Až podepíšeš všechny papíry.
Všechno ostatní je už zařízené.
Nedáme si něco k jídlu?
Já nebudu, ale ty si dej.
Jedl jsem v letadle.
Opravdu to chceš udělat?
Už to tak vypadá.
Nikdy bych nevěřila, že to uděláme.
Rozvod?
Ano, rozvod.
Já taky ne, ale ona chce dítě.
Bude ji třicet, takže je nervózní.
Dítě?
Řekni, že to není pravda.
Je ve třetím měsíci.
Jsi samé překvapení.
Ví o tom, že máme dvě vnoučata?
Ano, už se nemůže dočkat, až si budou všichni spolu hrát.
Roztomilé.
Nikdy neměla rodinu.
Chudinka.
Zapomeň na to. Nemyslela jsem to tak...
Doufám, že budete velmi šťastní.
Vždycky jsi byl skvělý otec.
Díky, Jenny.
Myslíš, že to bude vypadat hloupě?
Ne.
K čertu s nimi, jestli nerozumějí srandě.
Jo. Každý se potřebuje zasmát.
Víš, co bych chtěl udělat?
Ne. Co?
Chtěl bych adoptovat dítě.
- Adoptovat? - Ano.
Děláš si ze mně blázna?
Vždycky jsem chtěl mít syna.
Myslím, že naše dcery jsou nádherné.
To jsou.
Mluvíš o někom konkrétním? Už sis vyhlédl nějakého chlapce?
Koho?
Tvého cyklistu.
Je ve formě, má rád sport.
Chceš začít dávat rány pod pás?
Dostal jsem tě.
Ty parchante.
Je to opravdu zajímavý nápad.
Já adoptuji Vicky, ty Clauda
a budeme žít všichni šťastně spolu.
Trochu zmatení, ale velmi šťastní.
Chceš adoptovat?
Myslím, že na to je už pozdě.
Byli bychom dál spolu,
kdybys neotvírala tu svou pěknou, sarkastickou pusu.
A ty kdybys nesundával svoje perfektně střižené kalhoty.
Pro dnešek už té zábavy bylo dost.
Jsem unavená. Půjdu spát.
Nedělej si starosti. Je tu plno taxíků.
V kolik hodin se zítra sejdeme?
Ve dvě.
Dobrá. Tak zítra.
Možná si přeci jen přivedu právníka.
Bude se ti líbit.
Je sirotek.
Mrcho.
- Dobrou noc. - Dobrou noc, madam Richmondová.
Účet, prosím.
Neplatíte nic, pane. To je na účet podniku..
Děkuji.
Kdo je teď na řadě se čtením?
Já.
Dobrá, Carol. Začni.
Chtěla bych vám povědět o neobyčejném dnu
během mé nedávné cesty do Paříže.
Celý život jsem snila o tom tam jet.
A tak jsem 2 roky studovala francouzštinu v kurzu pro dospělé.
Našetřila jsem si peníze a jela do Paříže na 6 dní.
I po 5 dnech jsem cítila časový posun
a celou dobu jsem byla trochu unavená.
Byla to moje první cesta do Evropy.
Chtěla jsem tam jet na dva týdny,
ale nemohla jsem nechat své psy tak dlouho samotné.
Velmi se mi líbila muzea a ulice Paříže.
Jenom jídlo nebylo tak dobré, jak jsem čekala.
Zvažovala jsem jet do Paříže se skupinou,
ale jsem velmi nezávislá osoba.
Protože jsem pracovala jako listonoška v Denveru,
byla jsem zvyklá chodit celé dny.
Také jsem chtěla zažít dobrodružství na neznámém místě.
Promiňte.
A taky jsem se chtěla zdokonalit ve francouzštině.
Nevíte, kde tady mohu najít nějakou dobrou restauraci?
To záleží. Jaké máte ráda jídlo.
Každé.
- Máte ráda čínské jídlo? - Ano, jistě.
O Paříži se toho říká hodně.
Říká se, že je to místo, kde umělci nacházejí inspiraci.
Říká se, že je to místo, kam přicházejí lidé,
aby objevili něco nového ve svém životě.
Říká se, že je to místo, kde můžete najít lásku.
Samozřejmě, v mém věku, jsem nic z toho neočekávala.
Ale během těch dnů jsem hodně přemýšlela o svém životě.
Uvažovala jsem, jestli se mi Paříž líbí
a jestli bych tady chtěla žít, kdybych měla peníze.
Představovala jsem si, jak roznáším denně poštu
a jak poznávám lidi, kteří tady žijí.
Určitě jsou velmi milí.
Navštívila jsem známý hřbitov, kde jsou pohřbeni slavní lidé.
Viděla jsem hrob Jean-Paula Sartrea a Simona de Beauvoir.
Podle mého průvodce
to byli slavní francouzští spisovatelé, kteří se velmi milovali.
A proto jsou pohřbeni společně.
Taky jsem viděla hrob muže, který se jmenoval Porfirio Diaz.
Podle mé knihy to byl diktátor v Mexiku po dobu 35 let.
Bylo zajímavé být tak blízko člověku, který měl velkou moc
a teď se nemůže hýbat ani mluvit.
Myslela jsem na svou sestru Patty, která zemřela velmi mladá.
A taky jsem myslela na svou matku, která zemřela na rakovinu minulý rok.
Jednou budu taky pohřbena
a možná, že za mnou nikdo nebude chodit.
Ale to je mi jedno. Budu mrtvá.
Já ale nejsem trudnomyslný člověk.
Spíše naopak.
Jsem velmi šťastný člověk.
Mám hodně přátel a dva nádherné psy.
Někdy si říkám, že by bylo hezké mít někoho,
s kým bych mohla sdílet život.
Například, když jsem se dívala na Paříž ze střechy mrakodrapu,
chtěla jsem někomu říct: "To je nádhera, že?".
Ale nikdo tu není.
Pomyslela jsem na svého ex-přítele Davea,
jestli by se mu ten výlet líbil.
Ale to bylo hloupé,
protože to je už 11 let, co jsme spolu naposledy mluvili.
Oženil se a má tři děti.
Objevila jsem moc pěkný malý park.
Posadila jsem se na lavičku a snědla sendvič, který jsem si koupila.
Byl moc dobrý.
A pak se něco stalo,
něco, co se dá jen těžko popsat.
Seděla jsem tam, sama v cizí zemi, daleko od práce
a všech lidí, které znám,
pocítila jsem něco zvláštního.
Jako by se mi něco vybavilo,
něco, co jsem nikdy nepoznala a na co jsem celou dobu čekala.
Ale nevěděla jsem, co to je.
Možná to bylo něco, co už jsem zapomněla.
Nebo něco, co jsem celý život postrádala.
Můžu vám jenom říct,
že jsem cítila současně
radost i smutek.
Ale ne velký smutek.
Protože jsem cítila, že jsem naživu.
Ano. Naživu.
To byl okamžik, kdy jsem se do Paříže zamilovala
a taky okamžik, kdy se Paříž zamilovala do mně.
Přeložil: novacisko
Pro Naďu.
www.titulky.com